MAMIFERELE
Adâncurile oceanului.
Pentru mamifere, e unul dintre cele mai neospitaliere locuri de pe glob.
- Putem muta o altă cameră pe canalul trei? - Bine.
Orice avem.
Supraviețuirea în această lume nepământeană
necesită adaptări extreme.
Relativ recent am început să explorăm aceste adâncimi.
Dacă sunteţi pe canalul unu, supersampler-ul este...
Ce e asta?!
Doamne. Ce-i asta?
Totuşi, unele mamifere vin aici de milioane de ani.
E un cașalot.
Ce formă.
Dumnezeule!
Incredibil!
Ca toate mamiferele, caşaloţii respiră aer.
Totuși, la aproape doi km sub apă,
în bezna înghețată, se simt ca acasă.
Ca multe mamifere,
s-au adaptat la viaţa în apă în moduri remarcabile.
APA
Multe mamifere, când întâlnesc apa,
preferă doar să-și înmoaie degetele în ea.
Nordul Sri Lankăi, la finalul sezonului secetos.
Un grup de macaci caută puținele fructe rămase în pădure.
Căutarea i-a dus la un ochi de apă din junglă.
Dar n-au venit doar să-şi stingă setea.
Nuferi.
Cât să potolească foamea întregului grup.
Dar nu pot ajunge la flori.
A reuşit!
Dar o singură floare doar stârnește pofta de mâncare.
Pentru premiul adevărat...
trebuie să sară în apă.
Pentru un animal care-și petrece mai tot timpul pe uscat,
macacii sunt foarte agili în apă.
Caută păstăile suculente cu semințe ale crinilor,
care sunt pline de nutrienți.
O soluție excelentă pentru criza alimentară sezonieră a macacilor.
Datorită curiozității lor naturale
și dorinței de a explora noi oportunități,
acești macaci au descoperit că merită să sari în apă.
Iazurile cu apă dulce dintr-o junglă pot fi puține și depărtate.
În centrul Canadei, însă, apa e peste tot.
Solul umed e ușor de săpat.
Şi sub pământ există o rețea de tuneluri.
Opera unui mic mamifer foarte harnic.
Cârtița cu nas stelat.
Practic orb, se bazează pe nasul ultrasensibil.
Nu-l foloseşte doar ca să miroasă.
Ci şi... ca să simtă.
Și e de 100 de ori mai sensibil decât degetele noastre.
Ca să-şi susţină stilul de viață activ,
trebuie să mănânce de două ori greutatea lor corporală zilnic.
Viermii, în timp ce sapă, intră voluntar în tuneluri.
Viața în subteran poate fi bună.
Dar în fiecare primăvară, ploaia torenţială saturează solul.
Curând, tunelurile cârtiței sunt inundate.
Își poate ține respirația puţin peste 30 de secunde.
Trebuie să iasă sau se va îneca.
A reuşit!
Dar după ce respiră,
se scufundă înapoi.
Picioarele mari, ideale pentru săpat, sunt şi nişte vâsle excelente.
Haina lui impermeabilă îi ţine de cald.
E bine echipat pentru înot.
Dar, totuşi, există o problemă.
Cum adulmeci prada sub apă?
Mai întâi, suflă bule în frunzele scufundate.
Mirosurile trec în ele.
Adulmecându-le cu nasul, detectează ceva comestibil,
ca să poată găsi posibile prăzi chiar și sub apă.
Cârtițele cu nas stelat sunt printre puținele mamifere
care se simt la fel de bine în apă ca pe uscat.
Dincolo de uscat,
oceanele care acoperă două treimi din Pământ sunt bogate în posibile surse de hrană.
Pentru majoritatea mamiferelor, e inaccesibilă.
Dar asta nu-i împiedică pe unii să încerce s-o obțină.
O femelă coiot, patrulând coasta mexicană a Pacificului.
Trăind la marginea unui deșert, oceanul devine frecvent o sursă de hrană.
Această femelă ar mânca o pasăre marină dacă ar putea prinde una.
Eşecul nu mai e o opţiune.
Mânată de foame, merge mai departe.
Deșertul se întinde pe 3.200 de km de-a lungul coastei mexicane Baja.
Coioții de aici sunt obligați să exploreze zone încâlcite de mangrove și pâraie adânci.
După o zi lungă sub soarele deșertului, insistența dă roade.
Un stârv adus de valuri.
E leşul unei balene cenușii...
putrezind la soare.
Ar hrăni-o luni de zile.
Dar și alte animale înfometate au găsit-o.
Se ceartă pentru cele mai bune părți.
Dar o balenă de 40 de tone e suficientă pentru toţi.
Mareele zilnice oferă atât de multă hrană, încât coasta Pacificului din Baja
susține de până la 14 ori mai mulți coioți decât cei de pe uscat.
Dar vânătoarea în mare necesită abilități foarte diferite.
Totuşi, acum 50 de milioane de ani,
strămoșii mamiferelor marine au început să facă exact asta.
Un delfin cu nas de sticlă și cei doi pui ai ei traversează apele golfului Florida.
Apele de coastă de aici sunt pline de pești.
Dar o mare parte din golf are mai puțin de un metru adâncime.
Pentru un mamifer mare cu o coadă mobilă, simpla deplasare e o provocare.
Dar are o soluție simplă.
Înoată pe o parte.
E greu să ții pasul cu peștii.
Darămite să prinzi unul.
Un singur pește nu va hrăni o familie.
Dar această mamă inteligentă are o altă soluţie şi mai ingenioasă.
Mişcându-şi coada, bate apa,
creând o barieră noroioasă în jurul unui banc de pești.
În încercarea de a scăpa,
peștii sunt obligaţi
să sară.
Nu e singura care mănâncă.
Şi familia ei se hrăneşte.
Dar inelele de noroi nu sunt singurul mod prin care delfinii vânează în Florida.
Această familie folosește o barieră în formă de S ca să sperie peștii.
Rămâne un mister de ce delfinii din Florida folosesc forme diferite.
Dar această ingeniozitate permite mamiferelor marine
să se deplaseze dincolo de apele mici.
Leii de mare californieni.
Își petrec peste 70% din viață în mare.
Știu că oportunitățile oceanului sunt infinite.
Mai greu e cum să profite la maxim de ele.
Leii de mare au depus multă energie pentru a ajunge aici
şi sardinele pe care le caută sunt răspândite sub ei.
Vânătorii trebuie să le adune.
Un marlin dungat.
Până la patru metri lungime și cu o suliță letală pe nas,
și ei vânează.
Privit de leii de mare,
marlinul trecea la treabă.
Adună sardinele într-o minge
și le împinge spre suprafață.
Exact ce aşteptau leii de mare.
Rapizi și flexibili, leii de mare profită de eforturile marlinului
și au parte de o masă ușoară.
Acești lei de mare înțelepți au învățat să lase marlinul să facă munca grea.
Dar leii de mare nu stau tot timpul în apă.
Insulele Galapagos.
Petice de pământ în imensitatea Oceanului Pacific.
Aici, femelele gestante se adună pe plajă ca să nască.
Neputând înota imediat după naştere,
un pui depinde total de mama sa pentru îngrijire și lapte.
va fi suficient de puternic ca să se aventureze în apă.
Dar un nou-născut e un șoc pentru fratele lui mai mare.
În ultimii doi ani, mama s-a concentrat doar la el.
Noul pui e un semn că trebuie să-şi găsească propriul drum.
Un golf protejat e un loc sigur pentru pui și alți tineri
să-şi construiască încrederea.
Sub privirea atentă a unui mascul dominant,
puii dobândesc abilitățile necesare vieţii în mare.
Dar e şi sezonul de împerechere al leilor de mare.
În timp ce masculul nu e atent,
puiul se aventurează dincolo de siguranța golfului.
E o greşeală.
Apele ce înconjoară Galapagos sunt patrulate de rechini.
Puiul se îndepărtează de golf,
în timp ce masculul e ocupat.
Puiul poate eschiva rechinul,
dar nu pentru mult timp.
Alertat de zarvă,
masculul ia măsuri.
Cântărind un sfert de tonă, masculul e egalul rechinului.
Mușcându-i coada, îl alungă.
Puiul a învăţat o lecţie importantă.
Mulţi nu sunt la fel de norocoși.
Aproape jumătate dintre acești pui nu vor supraviețui peste doi ani.
Acest pui e din nou în siguranță pe uscat,
și nu prea bătrân pentru o îmbrățișare liniștitoare.
Un grup mic de mamifere, însă, au tăiat complet legăturile cu uscatul.
Puii balenelor cu cocoașă pot înota de când se nasc.
Apele calde de coastă din Australia de Vest sunt pepiniere excelente.
În primele zile, mamele și pui formează o legătură puternică.
Aflată sub înotătoarea ei,
această mamă îşi învaţă fiica să-şi ţină respiraţia.
Dar nu vor sta mult timp aici.
Reciful e un loc excelent ca să nască,
dar nu e aproape nimic de mâncare aici.
Aşa că mamele şi puii
trebuie să facă lunga călătorie către apele mai bogate din jurul Antarcticii.
Dar după ce părăsesc siguranța recifului, sunt vulnerabili.
Un grup de orca,
șase la număr, patrulează ruta migrației.
Sunt o forță redutabilă.
Dar mama balenă își pune puiul pe spate ca să-l protejeze
și trece la contraatac.
Lovind cu coada puternică și aripioarele de cinci metri,
poate omorî cu ușurință o orcă.
Dar orca au un plan.
Unele distrag atenția mamei,
în timp ce altele lovesc puiul.
Odată separat,
îl îneacă.
Din 1986, când vânătoarea comercială de balene a fost în mare parte interzisă,
numărul balenelor de aici a crescut de la câteva sute la peste 35.000.
Cu atât de mulți pui, unele orca s-au specializat în vânătoarea lor.
Un grup mic de doar trei exemplare.
Puiul pe care îl urmăresc n-o are doar pe mamă alături.
Are şi un mascul de 40 de tone.
E o provocare mult mai mare.
Dar în loc să renunțe,
orca așteaptă.
Masculul, crezând că au plecat,
se scufundă.
Ucigașii profită de ocazie.
Răpesc puiul.
Par să imite comportamentul mamei,
punând puiul pe spate şi cărându-l cu ei.
Tânăr și naiv, puiul merge de bunăvoie cu ei.
Departe de mama lui,
orca îl atacă.
În lunile de migrație, grupul ucide până la cinci pui pe zi.
Prind atât de mulți, că uneori îi mănâncă doar limba
și lasă restul pentru rechini.
Asta se întâmplă când prada e abundentă
și vânătorii sunt atât de pricepuți.
Balenele ucigașe false sunt jumătate cât orca,
dar sunt la fel de deștepte.
Cutreieră oceanul în grupuri de până la 50 de exemplare.
Acum caută alte mamifere.
Delfinii cu nas de sticlă.
Dar falșii ucigași nu caută pradă.
Aceste două grupuri se cunosc de mult.
În apele din jurul Noii Zeelande, sunt aproape întotdeauna împreună.
Legăturile pe viață sunt obișnuite în interiorul aceleiași specii,
dar rare între specii diferite.
Asemenea prietenii între delfinii cu bot și ucigașii falși
au fost documentate cu 20 de ani în urmă.
E posibil ca indivizi din ambele specii să se recunoască.
Fac echipă nu doar ca să se joace,
ci şi ca să vâneze.
Când unul pleacă,
toți pleacă.
Un banc imens de pești kahawai.
Ucigașii falși înoată sub banc
și-l împing spre suprafață.
Aici, delfinii atacă.
Dar, deşi ajută, balenele nu par să se hrănească.
Pentru ele, kahawaii sunt doar momeala.
Ucigașii falși știu că agitația va atrage pești mai mari.
Macroul uriaş.
Sunt de zece ori mai grei decât kahawai și lungi de un metru.
Prea mari pentru delfini.
E rândul falselor balene ucigașe să se hrănească.
Formează grupuri mici și destramă bancul,
apoi urmăresc peștii care se separă.
Nu toate balenele prind peşti.
Dar nu vor flămânzi.
Remarcabil, vânătorii de succes își împart prada.
Ajutându-se reciproc,
se asigură că toţi mănâncă.
Munca în echipă, inteligența și cooperarea
a permis mamiferelor marine să prospere în oceane.
Dar o parte a oceanului e încă inaccesibilă multora.
Adâncul.
Puţini se pot aventura aici.
Un grup de cașaloţi se odihnește lângă suprafață.
Își petrec doar 7% din viață dormind, mai puțin decât majoritatea mamiferelor.
Dar așteaptă aici dintr-un motiv cu totul special.
Nașterea unui pui.
Ajutat de rude, nou-născutul are deja peste trei metri lungime.
Va crește înconjurat și protejat de familie.
Tânjeşte după laptele mamei sale, dar hrana necesară producerii lui
e la 1.000 de metri mai jos, inaccesibilă unui pui.
În timp ce familia are grijă de nou-născut,
mama pleacă după hrană.
Caşaloţii adulţi îşi pot ţine respiraţia o oră.
Pe măsură ce coboară, trupurile lor suferă schimbări uimitoare.
Creșterea presiunii le strânge plămânii până când cedează.
Pentru a economisi oxigen, digestia, rinichii și ficatul se opresc.
O cameră înregistrează o perspectivă rară și privilegiată a unui cașalot la vânătoare,
emiţând o serie de clicuri pentru a detecta prada în beznă.
La această adâncime, vânează calmari uriași.
Pe măsură ce balena se apropie, clicurile se accelerează.
Un nor de cerneală e eliberat de calmarul care fuge,
dar caşalotul nu e păcălit,
şi calmarul e mâncat într-un ultim nor de cerneală.
Când această mamă se întoarce,
puiul ei, ca toți puii de mamifere, se gândeşte doar la un singur lucru.
Lapte.
Crește mai repede decât în ​​timpul celor 16 luni în uter.
Și va consuma până la 100 de litri,
300.000 de calorii zilnic, în următorii doi ani.
Ca să facă față cererii, mama va trebui să se scufunde de până la 15 ori pe zi.
Capacitatea ei de a ajunge la adâncimi atât de extreme
şi de a transforma hrana în lapte va fi cheia succesului puiului ei.
În prezent, protejaţi aproape în întreaga lume,
perspectivele mamei şi puiului și al tuturor cașaloților, sunt promițătoare.
Totuşi, cașaloţii încă se confruntă cu multe amenințări.
În fiecare an, firele de pescuit din oceanele noastre
ar ajunge până la Lună și înapoi.
Alături de 20 de milioane de capcane și 14 miliarde de cârlige.
Balenele se încurcă în aceste așa-numite „plase fantomă”.
Plasele lasă în urmă cicatrici.
Şi le împiedică să se scufunde.
E o moarte lentă și chinuitoare.
Suntem conștienți de amenințările pe care le creăm.
Ar trebui să facem tot posibilul să le prevenim.
ÎN CULISE
Provocarea supremă n-a fost doar filmarea balenelor ucigașe false în Noua Zeelandă,
ci şi încercarea în premieră de a plasa o cameră de înregistrare pe una din ele.
Cu doar 150 de exemplare pe o rază de 11.000 km pătraţi,
doar găsirea lor avea să fie dificilă.
Din fericire, sunt ajutaţi de Jochen Zaeschmar,
care a studiat acest grup de balene în ultimii 20 de ani.
Are un hidrofon direcțional, cu care aude fluierăturile falselor balene,
dar doar de la mai puțin de 10 km distanță.
Nimic. Speram să aud ceva.
Cameramanul Andre Rerekura scrutează zarea,
dar observarea unei aripioare în ocean e dificilă.
Sarcina cade asupra producătorului Kyle Swann.
Căutăm. Căutăm. Asta e strategia, dar n-am avut noroc.
Cu doar câteva săptămâni pentru filmări, e un început dezamăgitor.
Nu e nimic.
În următoarele zile, echipa caută încontinuu.
Nimic. Absolut nimic.
Iar nimic.
Dar mai încercăm.
Au petrecut 20 de zile fără balene.
Dar Andre vede ceva promițător în depărtare.
Sunt câteva păsări, dar nimic deosebit.
Am auzit niște fluierături slabe acolo.
Merită să ne uităm cât suntem aici.
Am ceva!
Doamne, da.
E promițător.
Am văzut un nas!
Cred că avem balene false!
False!
Nu se poate!
Le-am găsit!
Dar cu apusul soarelui și balenele capabile să parcurgă 160 km pe zi,
echipa se urcă pe ambarcaţiunea lor să urmărească balenele peste noapte.
Echipajul stă de gardă pe rând, folosindu-și ochii și urechile.
Ne-am învârtit în cerc toată noaptea.
Suntem în același loc în care le-am găsit ieri după-amiază. Nu merg departe.
După cum spune Jochen, doar dorm. Probabil dorm mai mult decât noi!
Balene false la prova!
E una aici.
E pur și simplu incredibil.
Sunt într-o dispoziție bună.
O nouă zi prezintă o nouă provocare.
Pe barca de filmare, echipa urmărește ucigașii falși în timp ce vânează.
Nimeni nu i-a înregistrat creând o minge de momeală.
Dar balenele pot înota cu 32 km/h, așa că Andre a adus extra propulsie.
Scuterul schimbă situaţia.
Poți să te scufunzi cu un plămân plin de aer, cu toată energia ta
și să-ţi ţii respirația aproape două minute.
Îl ajută să țină pasul cu ucigașii falși și să se propulseze iute în miezul acțiunii.
După ce frenezia hrănirii s-a încheiat, balenele își îndreaptă atenția spre Andre.
Această interacțiune incredibilă
m-a făcut să realizez cât de uimitoare și inteligente sunt aceste animale.
A fost unic și special.
A fost...
N-am cuvinte!
După ce au surprins acest comportament extraordinar,
echipa trece la cel mai dificil obiectiv al călătoriei.
Marcarea unei balene.
20 de ani, Jochen a studiat acest grup de balene false, dar asta ar fi o premieră.
Emiţătorul conține o cameră și un colector de date.
Îi vor oferi lui Jochen noi perspective despre comportamentul lor acvatic.
Apropierea necesară atașării unui emițător va solicita toată experiența lui Jochen.
Uite-le.
O să mă apropii uşor.
Sper să am noroc.
Frumos, frumos, frumos, frumos.
Nu.
Nu. Nu, nu, pe următorul, pe următorul.
- Coboară puțin. - O să reuşim.
Încerc să găsesc momentul perfect!
Am emoţii!
Sunt mai mulţi masculi. Să vedem dacă ne plac.
Se adună.
Sunt atât de mulţi factori. Unghiul camerei, poziţia.
Sunt optimist. E muncă grea. Nu ne uşurează treaba.
Pe măsură ce vântul scade, echipa are o oportunitate scurtă, dar perfectă.
O să...
... mă îndrept uşor spre ele. Stai.
Asta e.
Am reuşit! Am reuşit!
Bravo!
- Am reuşit! - Sunt atât de fericit!
Nu e doar realizarea de a pune emiţătorul, ci promisiunea a ceea ce va dezvălui.
Și se dovedește a fi uluitoare.
Împărtășirea intimă a hranei și noi strategii de vânătoare
au fost înregistrate în premieră,
oferindu-ne o nouă perspectivă asupra vieții mamiferelor sub apă.
Data viitoare ne aventurăm în frig. O lume vastă și neiertătoare,
unde mamiferele, prin pură tenacitate şi adaptare,
au găsit un mod de a-şi face un cămin.
Traducerea şi adaptarea: jarvis
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania