Un gibon.
Cel mai acrobatic...
...cel mai grațios...
dintr-o remarcabilă familie de animale.
O singură familie...
...nenumărate chipuri.
Maimuțe,
primate mari,
lemuri.
O familie întâlnită în aproape orice habitat de pe Pământ.
Fiecare are propria strategie unică de supraviețuire,
pe care abia începem s-o înțelegem.
Faceți cunoștință cu Primatele.
PRIMATELE
SECRETELE SUPRAVIEȚUIRII
Canioanele din nord-estul Braziliei.
Casa unora dintre cele mai inteligente animale din lume.
Capucini cu barbă.
Acest grup de 40 de indivizi doarme în peșterile din vârful stâncilor,
la adăpost de prădători.
Dar asta implică o coborâre zilnică de 200 de metri
doar pentru a găsi de mâncare.
E apogeul sezonului secetos.
Nu a mai plouat de opt luni.
Există ceva hrană aici.
Șopârlele sunt o sursă de proteine și apă,
dar ca să le prinzi, trebuie să fii isteț.
Capucinii au o abilitate unică printre animale.
Confecționează și folosesc unelte.
Adaptate pentru fiecare sarcină.
Aceste bețe sunt modelate pentru a vâna în crevase.
Dar au o altă strategie, și mai ingenioasă,
ce le dă acces la un superaliment.
Caju sălbatic.
Nucile din interior sunt bogate în grăsimi și minerale,
dar cojile sunt aproape imposibil de spart.
Doar dacă nu ești un capucin.
Pentru adulți pare simplu,
deși, de fapt, sunt necesari câțiva ani de practică.
La cinci ani, acest pui a învățat elementele de bază.
Dar ciocanul acela e prea mic.
Acesta are o mărime mai bună,
dar tot trebuie să nimerească unghiul perfect.
În sfârșit.
Niciun capucin nu se naște cu aceste abilități,
ele trebuie învățate,
transmise din generație în generație.
Am descoperit recent
că aici capucinii folosesc unelte de piatră de cel puțin 3.000 de ani.
Și e unul din motivele cheie
pentru care supraviețuiesc într-un mediu atât de ostil.
În lume există peste 500 de specii diferite de primate.
Descoperim constant mai multe despre diversele lor adaptări.
Maimuțele-păianjen sunt născute să trăiască în cel mai înalt coronament,
cu o coadă ce funcționează ca un braț în plus.
Maimuțele urlătoare, cele mai zgomotoase primate.
Unul dintre cele mai zgomotoase animale terestre.
Ciudatul aye-aye are un deget mijlociu osos, unic,
atât de sensibil încât poate localiza larve ascunse în trunchiuri.
Maimuțe de pădure colorate.
Maimuțe urbane acrobatice.
Primatele au diverse forme și mărimi.
Una dintre cele mai mari și periclitate trăiește aici,
pe pantele vulcanice din Virunga, Africa Centrală.
O gorilă de munte cu spatele argintiu.
Are mult peste dublul greutății unui om obișnuit
și e de peste 4.000 de ori mai mare decât cea mai mică primată.
Demonstrațiile sale de forță
țin la distanță intrușii și rivalii.
Și îl mențin pe el în vârf.
Nu e de mirare că gorilele au o reputație înfricoșătoare.
Agresivitatea masculului dominant
menține ordinea în familia gorilelor.
Acest mascul a proliferat.
Și-a condus grupul de 14 membri timp de șase ani.
E în floarea vârstei.
Dar nu toți îi arată respectul cuvenit.
Nu are nicio scăpare.
E un cadru de cățărat.
O tobă.
O trambulină.
Dar această toleranță ar putea fi o tactică deliberată.
Cercetări recente arată că pentru un mascul alfa,
succesul e mai mult decât forța brută.
E cu siguranță, puternic...
dar este și blând.
Grijuliu.
Chiar și jucăuș.
Femelele par să-i găsească latura blândă irezistibilă.
Părinții grijulii cresc de până la cinci ori mai mulți pui.
Pentru primate, familia contează.
La nevoie, se sprijină reciproc.
Acest babuin galben e pe fugă.
Cumva, a scăpat primului atac al leopardului.
Dar felina e încă pe urmele lui.
Speranța lui e să nu fie descoperit.
Jocul începe.
Babuinii pot scăpa de majoritatea prădătorilor în copaci.
Dar nu și de un leopard.
Din fericire, acest babuin...
...are ajutoare.
Familia lui.
Babuinii galbeni sunt printre puținele animale
care îndrăznesc să înfrunte un leopard.
Masculii curajoși încearcă să distragă atacatorul.
Dar leopardul e necruțător.
În urma căderii, e rănit și buimac.
Dar acum ar putea avea o șansă
dacă leopardul poate fi ținut la distanță.
Familia nu dă înapoi.
Vor ține leopardul aici cât vor putea.
Remarcabil, acest babuin a supraviețuit.
Secretul succesului babuinilor e munca în echipă.
Primatele sunt colaboratori excelenți,
dar recurg și la exploatare nemiloasă
dacă le oferă un avantaj.
Și puțini sunt mai șireți ca acești macaci coadă-de-leu.
Aici, în sudul Indiei,
ploile musonice vestesc sezonul fructului de jack.
Acești bulgări enormi de 10 kg
sunt cele mai mari fructe de copac din lume.
Un festin.
Dar până se coc, sunt complet necomestibile.
Iar macacii, din păcate,
greu deosebesc care sunt bune de mâncat.
Din fericire, ajutorul e la îndemână.
Aceste veverițe gigant de Malabar
au un simț olfactiv ascuțit,
specializat pe cele mai coapte fructe.
Macacii urmăresc fiecare mișcare a veverițelor.
Apoi încearcă să intervină.
Când veverițele nu cedează,
macacii au un alt truc
pentru a-și lua fructul copt la pachet.
Știu că veverițele nu îi vor urma la sol.
Tactica le oferă maimuțelor acces la cele mai bune fructe.
Și veverițele își primesc partea în cele din urmă,
deși, chiar și atunci,
macacii par să nu le poată lăsa să se bucure în pace de porția lor.
Peste Oceanul Indian se află Madagascar.
Tărâmul lemurilor.
Sunt endemici acestei regiuni.
Izolați de milioane de ani,
au evoluat în peste 100 de specii diferite,
formând o cincime din totalul primatelor.
În nord-vestul insulei,
temperaturile diurne ridicate înseamnă siestă
pentru o familie de lemuri negri cu ochi albaștri.
Deși doar masculii sunt negri.
Femelele sunt maro.
Dar tot cu ochi albaștri.
Fiecare femelă poartă un pui.
Sunt în toiul exploziei demografice sezoniere.
Adulții profită de orice ocazie pentru a se odihni.
Dar puii au alte planuri.
Masculii se pot furișa pentru liniște.
Dar femelele rămân să se ocupe de puii zgomotoși.
La o lună, puii încă depind de mamele lor pentru lapte.
Și pentru baia zilnică.
Ca multe primate, lemurii sunt predispuși la căpușe și alți paraziți,
dar pe lângă îngrijirea reciprocă,
acest grup a dezvoltat un mijloc mai ingenios
de a ține dăunătorii la distanță.
Automedicația.
Când aceste furnici dulgher se simt atacate,
pulverizează acid formic,
pe care lemurii îl folosesc din plin.
Acest comportament abia a fost descoperit,
dar se pare că frecarea acidului,
amestecat cu salivă, pe blană,
ține căpușele la distanță.
Au învățat să acceseze propria lor farmacie din junglă.
Singurul efect secundar posibil pare să fie mai multă somnolență.
Din fericire, de data asta puii sunt și ei gata de odihnă.
Sau poate că nu.
Izolată în largul coastei vestice a Africii
se află insula tropicală Bioko.
E unul dintre ultimele bastioane
ale, probabil, celei mai puțin cunoscute primate din lume.
O maimuță de pădure timidă care rar se aventurează,
dacă nu are un motiv serios.
Cercetătorii cred că ar putea fi cea mai mare maimuță din lume.
Dar fiind atât de puține studiate, nimeni nu e sigur.
Acesta este un drill.
Un mascul cu cicatrici de luptă.
A trecut de prima tinerețe și e aproape știrb.
Va fi greu să ajungă la acest belșug.
Alungat din grupul familiei,
e forțat să-și trăiască ultimii ani singur,
scotocind plaja după mâncare.
Adânc în pădure, viața e complet diferită.
Pentru restul grupului,
un copac fructifer gigantic oferă hrană mai mult decât suficientă pentru toți.
Un grup ce poate avea 50 de membri.
Societatea drillilor e condusă de masculi alfa în formă maximă.
Masculii adulți care nu pot concura nu sunt tolerați.
Bătrânul mascul e exilat.
Și nu e singurul care stă ascuns.
Un mascul mult mai tânăr, nepregătit să fie un alfa,
e și el un proscris, furișându-se pe plajă.
Etalează ceva ce îi lipsește bătrânului mascul.
Canini masivi.
Tânărul îi folosește pe nuca de cocos.
Așa se face.
Ca să supraviețuiască fără dinți,
bătrânul mascul a adoptat o nouă strategie.
Caută resturi.
Tot e o îmbucătură.
Dar se pare că un drill bătrân poate învăța trucuri noi.
Adaptabilitatea și reziliența sunt specifice primatelor.
Când pădurea amazoniană e inundată anual,
creează un labirint dificil pe care puțini îl pot naviga.
O excepție e uakariul alb chel,
dar cu un preț.
Pentru a găsi destulă hrană,
consumă zilnic mai multă energie deplasându-se
decât orice altă primată.
În sezonul secetos, aici în Senegal,
un grup de cimpanzei supraviețuiește datorită memoriei bătrânilor,
care cunosc surse ascunse de apă în tot teritoriul lor,
cunoștințe vitale pe care le transmit generației următoare.
Maimuțele cu nas cârn din China trăiesc la altitudini mai mari ca orice primată.
Sunt adaptate la aerul rarefiat de la această altitudine.
Nasurile lor cârne nu-s predispuse la degerături în frigul pătrunzător.
Adaptabilitatea le permite primatelor
să exploateze cele mai neașteptate oportunități.
Iarna în Africa de Sud.
Pe măsură ce soarele apune,
tura de noapte începe să se agite.
Galago sunt niște primate cu un aspect mai diferit.
Și, fiind nocturne, sunt mai des auzite decât văzute.
Raportat la mărimea lor, au cele mai mari urechi dintre toate primatele...
acordate la sunetele nopții africane.
E o junglă acolo.
Mă rog, aproape.
Aceasta e Grădina Zoologică din Pretoria.
Dar acești galago sunt sălbatici.
Deși poate părea un loc periculos
pentru un animal atât de mic încât ar încăpea într-o cană,
în aceste grădini e ceva irezistibil pentru un galago.
De obicei, prind insecte din zbor,
dar iarna, acestea nu se găsesc.
Ceea ce vor e nectarul.
Ca să-l obțină, au învățat să se orienteze în zoo,
pe toate cele 80 de hectare.
Și au un as neobișnuit în mânecă.
Își ung mâinile și picioarele cu picături lipicioase de urină,
ca să lase o urmă de miros
și pentru o aderență sporită,
înainte să sară cu viteză maximă.
Tendoanele elastice din picioare
acționează ca niște catapulte,
aruncându-i la de zece ori lungimea corpului.
Un galago trebuie să fie atent.
Pisicile, șerpii și bufnițele i-ar mânca pe nerăsuflate.
Noroc că aici, majoritatea vânătorilor sunt după gratii.
Chiar și așa, acest galago e destul de isteț încât să nu zăbovească.
În sfârșit. A dat lovitura!
Florile pasărea-paradisului.
Aceste plante native cresc aici din abundență
și sunt pline de nectar siropos.
O băutură energizantă ce va alimenta acest galago întreaga noapte.
Când masa se termină,
galago pot reface traseul urmelor de urină
înapoi la cuibul familiei,
până la următoarea vizită la zoo.
Pentru multe primate, traiul printre oameni e dificil.
Dar e o abilitate pe care cel puțin o familie a stăpânit-o.
Macacii.
Sunt cel mai răspândit grup de maimuțe,
trăind în Asia, Africa de Nord și sudul Europei.
Acești macaci cu coadă lungă din Thailanda
au învățat să smulgă păr uman
pentru a-l folosi ca ață dentară.
Acești macaci din Bali au mers și mai departe.
Au învățat să facă troc,
renunțând la pradă doar în schimbul celor mai valoroase alimente.
Dar există un loc unde relația e diferită.
E prețuită.
Unul din cele mai sacre locuri din Orașul Templelor din Kathmandu
este Stupa Swayambhunath.
Un grup de macaci rhesus
se alătură mulțimii de închinători de dimineață în căutare de hrană.
Dar aici, macacii nu trebuie să fure.
Pur și simplu își ocupă pozițiile și așteaptă.
Aceste maimuțe sunt venerate ca zei.
Ne-au fermecat,
și profită din plin de adorația noastră.
Odată sătui, grupul are în sfârșit timp să se relaxeze.
Dar nu trece mult și puii încep să se plictisească.
Și, odată ce unul intră, toți vor să facă o baie.
Par să se provoace reciproc
la sărituri tot mai extravagante.
În final, vine rândul înotătorilor seniori
să aibă șansa să se răcorească.
Dar femelele mai în vârstă sunt o țintă irezistibilă.
Acest grup de la templu prosperă
într-o lume modelată din ce în ce mai mult de oameni.
Exploatarea statutului lor venerat
e o strategie genială de supraviețuire.
Făcând din acești macaci rhesus
una dintre cele mai de succes specii din această extraordinară familie.
Traducerea și adaptarea: jarvis